Шановні читачі! Триває набір матеріалів до першого випуску журналу (№ 1, 2026). Матеріали можна подати на сайті, або надіславши файли на електронну адресу журналу upj_ip@ukr.net Пропонуємо ознайомитися з поточним випуском.
Автори, які публікуються у цьому журналі, залишають за собою право на авторство своєї роботи одразу після її публікації, зберігають це право за собою без жодних обмежень, а також передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License CC BY-NC-SA, яка дозволяє іншим особам редагувати, вносити зміни і брати за основу для своїх творів їхній твір некомерційним чином поки автори похідних творів вказують авторів як авторів оригіналу і ліцензують свої твори на тих самих умовах. Дата початку дії авторського права на статтю відповідає даті публікації випуску, до якого її вміщено.
АЛЬТЕРНАТИВНІ ПРОГРАМИ ПІДГОТОВКИ ВЧИТЕЛІВ У ЄВРОПЕЙСЬКИХ КРАЇНАХ
Освітні системи в багатьох країнах Європи та світу стикаються з гострою нестачею вчителів. Найбільший дефіцит спостерігається у сфері природничо-математичних дисциплін та дошкільної освіти. Традиційна університетська підготовка педагогів самостійно не може впоратися з цією проблемою. За таких умов уряди вимушені шукати нові механізми реагування. Одним із них є альтернативні шляхи (траєкторії) отримання педагогічної кваліфікації — освітні програми, що функціонують поряд із традиційною педагогічною освітою та здебільшого передбачають прискорені форми психолого-педагогічної підготовки для людей, які вже мають вищу освіту непедагогічного спрямування. Структура таких програм недостатньо вивчена й систематизована в науковій літературі, тому пропонована стаття має на меті детально розглянути альтернативні програми і траєкторії доступу до вчительської професії в окремих європейських країнах та позначити шляхи можливої інституціалізації подібних програм в Україні. Для цього в рамках порівняльних методів педагогічних досліджень проаналізовано звіти міжнародних організацій, інформацію з вебсайтів органів влади, закладів освіти і медіа досліджуваних країн, а також окремі наукові публікації. За результатами дослідження з’ясовано, що альтернативні програми входження у вчительську професію для людей з вищою освітою здебільшого тривають близько року; у разі неповної зайнятості на програмі її тривалість збільшується. Такі програми є основним способом підготовки вчителів у Великій Британії; вони відіграють помітну роль в інших країнах Західної Європи, тоді як у країнах Центральної і Східної Європи правові та інституційні засади розвитку таких програм сформовано лише частково.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ФОРМУВАННЯ УКРАЇНСЬКОЇ ОСВІТИ І НАУКИ ЧЕРЕЗ ПРИЗМУ ЄВРОПЕЙСЬКИХ ЦІННОСТЕЙ: ПРАКТИЧНИЙ ДОСВІД МОДУЛЯ ЖАНА МОНЕ EVUESS
На тлі війни, що триває в Україні, і трансформації європейського безпекового простору роль освіти, науки та спорту в утвердженні основоположних європейських цінностей набуває особливої актуальності. Модуль Жана Моне EVUESS, реалізований у Чернівецькому національному університеті імені Юрія Федьковича, став важливою ініціативою, що сприяє впровадженню ціннісного підходу в українській системі вищої освіти. У статті розглядається, як за допомогою цього модуля відбувається формування розуміння та практичної інтеграції ключових цінностей ЄС –демократії, прав людини, інклюзивності, солідарності та стійкості – в освітній, науковий та позааудиторний простір університетів. Завдяки використанню методів навчання через досвід, креативному залученню студентів та міждисциплінарній співпраці модуль EVUESS дає змогу не лише осмислювати європейські цінності, а й застосовувати їх на практиці. Такі ініціативи, як «Чемпіонат європейських цінностей» та закладення Алеї Жана Моне, є прикладами того, як громадянська активність і командна робота сприяють втіленню абстрактних принципів у реальність. Участь у цих заходах дала студентам змогу глибше засвоїти цінності ЄС і водночас розвинути важливі компетентності XXI ст. – критичне мислення, співпрацю, міжкультурну комунікацію та відповідальність. Необхідність такого ціннісного підходу особливо актуалізується на тлі дестабілізуючого впливу війни на інститути держави та потреби у зміцненні єдності, миру і сталого розвитку. У цьому контексті модуль EVUESS також робить внесок у реалізацію євроінтеграційного курсу України, сприяючи стратегічній комунікації, культурній дипломатії та реформам, що наближають Україну до повноправного членства в ЄС. Упровадження європейських цінностей у сфері освіти, науки й громадянського життя засвідчує потенціал трансформаційного навчання як інструменту національного відновлення та підготовки до майбутньої інтеграції в Європейський Союз.
МОТИВАЦІЙНА ФУНКЦІЯ ПЕДАГОГІЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ У ПРОФІЛЬНІЙ СЕРЕДНІЙ ОСВІТІ: СУЧАСНИЙ ВИМІР
У статті здійснено теоретичний аналіз мотиваційної функції педагогічних технологій у профільній середній освіті з огляду на сучасні концепції навчальної мотивації. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю формування внутрішньої освітньої мотивації у старшокласників як чинника їхньої суб’єктності, пізнавальної активності та професійного самовизначення. У роботі обґрунтовано значущість педагогічних технологій не лише як інструменту трансляції знань, а і як механізму активізації мотиваційної сфери учнів. Здійснено огляд сучасних наукових підходів до мотивації в навчанні, зокрема теорії самодетермі- нації, очікувань-цінності та досягнень, а також проаналізовано їхню інтеграцію в освітню практику старшої школи. Особливу увагу приділено педагогічним технологіям із вираженим мотиваційним потенціалом — проєктному, проблемному, інтерактивному навчанню, а також ІКТ, які забезпечують залучення учнів до освітнього процесу, сприяють створенню ситуації успіху та розвитку автономності. Виокремлено шість ключових педагогічних умов формування стійкої внутрішньої мотивації в умовах профільного навчання: персоніфікація змісту, підтримка автономії, створення емоційно безпечного освітнього середовища, застосування дієвих мотиваційних технологій, створення ситуації успіху та індивідуалізація процесу. У статті акцентовано увагу на важливості врахування специфіки освітніх профілів (гуманітарного, природничого, математичного, технологічного, мистецького) для ефективного впровадження педагогічних технологій. Наголошено, що мотивація є не лише метою, а й провідним засобом забезпечення якості профільної освіти. Результати дослідження можуть бути використані для розроблення методичних рекомендацій, спрямованих на удосконалення освітнього процесу в старшій школі, орієнтованого на розвиток внутрішньої мотивації, рефлексії та професійної самореалізації учнів.
ЗВ’ЯЗОК ПЕДАГОГІЧНОГО ДОСВІДУ І ПЕРЕКОНАНЬ ВЧИТЕЛІВ ЩОДО ОЦІНЮВАННЯ РЕЗУЛЬТАТІВ НАВЧАННЯ УЧНІВ
У статті наведено результати дослідження залежності переконань учителів закладів загальної середньої освіти про оцінювання в контексті професійної діяльності від педагогічного досвіду вчителя. Автори в цьому дослідженні виходили з того, що досвід викладання, а відповідно, і досвід оцінювання результатів навчання, який вчитель здобуває в процесі своєї професійної діяльності, може певним чином позначатися на його переконаннях щодо мети та способів організації оцінювання учнів у класі. Відомості для цього дослідження були зібрані за допомогою онлайн-опитування на базі програмного забезпечення Google Forms. На запитання анкети відповіли 349 учителів. Математичне опрацювання числових результатів опитування (дескриптивний, регресійний, кореляційний аналіз), дало змогу визначити три групи переконань вчителів: 1) які статистично залежать від педагогічного досвіду, 2) які мають високу кореляцію з педагогічним стажем та 3) які практично не змінюються. Виявлено тенденцію зростання уваги вчителів до низки ціннісних особливостей оцінювання в процесі накопичення ними досвіду педагогічної діяльності. Визначено, що група переконань, які не залежать від педагогічного досвіду, за змістом відображує підхід до оцінювання, що ґрунтується на підтримці індивідуальних процесів вирішення навчальних проблем та конструювання знань учнів. Зосереджено увагу на невисокій оцінці вчителями суджень, які характеризують ці переконання. З’ясовано, що актуальними питаннями для українських вчителів у контексті професійного розвитку на момент проведення опитування є питання організації та проведення формувального оцінювання, показником чого є статистично визначена неузгодженість переконань вчителів щодо групи відповідних суджень. Актуальність цього дослідження пов'язана з проблемою «старіння» учительських кадрів в Україні та може певною мірою відповісти на запитання, як це позначається на організації освітнього процесу загальної середньої освіти, невіддільним елементом якого є оцінювання учнів. Таке дослідження проведено вперше. Подальші дослідження можуть бути спрямовані на вивчення інших чинників, які впливають на формування переконань вчителів щодо оцінювання результатів навчання учнів.
ПРІОРИТЕТИ ФОРМУВАННЯ ЕКОЛОГІЧНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ ОСОБИСТОСТІ УЧНЯ ЗАКЛАДУ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ В УМОВАХ НЕПРОГНОЗОВАНИХ ВПЛИВІВ
У статті висвітлено пріоритети формування екологічної компетентності особистості учня в умовах непрогнозованих впливів. Обґрунтовано значущість екологічної освіти як засобу соціального впливу й стратегії адаптації до наслідків воєнної та екологічної кризи. Висвітлено екологічні наслідки збройної агресії Російської Федерації проти України, зокрема забруднення природних ресурсів, деградацію екосистем, втрату біорізноманіття, що підвищує ризики для здоров’я населення та сталого розвитку. Розкрито потенціал розвитку екологічної освіти в початковій школі в плані формування ціннісного ставлення учнів до довкілля, мотивування їх до екологічно відповідальної поведінки, розвитку системного мислення. Проаналізовано нормативно-правові засади формування екологічної компетентності відповідно до Державного стандарту початкової освіти, а також зміст освітніх галузей із позиції міжгалузевої інтеграції екологічного компонента. Емпіричне дослідження, проведене серед 486 учнів 1–5 класів у чотирьох закладах освіти Київщини, дало змогу оцінити рівень сформованості емоційно-ціннісного, когнітивного та діяльнісно-практичного компонентів екологічної компетентності. Виявлено недостатній рівень реалізації діяльнісно-практичного компонента, що актуалізує потребу оновлення методичних підходів до природоохоронного навчання. Обґрунтовано ефективність діяльнісного підходу як ключової методології формування екологічної компетентності учнів початкової школи. Підтверджено його релевантність у контексті загальнодержавного та міжнародних (PISA, TIMSS) моніторингових досліджень якості освіти, а також через залучення учнів до дослідницької, проєктної та практичної природоохоронної діяльності. Визначено напрями подальших розвідок: розроблення дидактичних моделей діяльнісного навчання, інструментів моніторингу сформованості екологічної компетентності, посилення міжгалузевої інтеграції екологічного змісту в початковій школі.
ІННОВАЦІЙНА СПРОМОЖНІСТЬ ІНСТРУМЕНТІВ ОСВІТНЬОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЯК СУЧАСНА ОЗНАКА НОВОЇ УКРАЇНСЬКОЇ ШКОЛИ
Ключовим завданням розбудови Нової української школи слід вважати слушність місії щодо динамічної реновації змісту, структури та форми основних інструментів (стандартів, освітніх програм, засобів навчання) системи національної освіти. Обумовлений контекст педагогічно-суспільних накреслень пояснюється, з однієї сторони, зростанням відповідальності закладів загальної середньої освіти щодо виховання патріотично налаштованої, цілісної й усебічно розвиненої особистості, здатної до активної діяльності в суспільній громаді та цивілізованої взаємодії з навколишнім світом (Нова українська школа, 2016, с. 5-6), а з іншої сторони – існуючим наразі часовим лагом між реформаторськими освітніми новаціями та розробкою інструментів щодо їх реалізації. Таким способом дослідження інноваційної здатності чи пак інноваційної спроможності інструментів навчальної діяльності, як сьогочасної ознаки Нової української школи, повинно опиратися на: 1) ревізію традиційних підходів до провадження навчальної діяльності та 2) обґрунтовану і виважену модернізацію інструментально-методичної бази Нової української школи в контексті завдань, які ставить суспільство перед системою національної освіти. Водночас до об’єктів інноваційної діяльності в системі освіти є доцільним віднести Державні стандарти освіти, Освітні й навчальні програми (типові та/чи авторські), варіативні зразки навчальної літератури, новітні методи викладання й технічні навчальні засоби. Разом з тим загал суб’єктів інноваційної діяльності складають: фізичні чи юридичні особи, педагогічні або ж науково-педагогічні фахівці закладів освіти, наукові працівники галузевих інститутів та працівники органів управління в сфері освіти, які є дотичними до організації чи проведення освітньої діяльності в національній мережі закладів загальної середньої освіти. За предмет інноваційної діяльності в сфері освіти є сенс визнавати зміст, форму та структуру традиційних чи авторських модельних проєктів, що спрямовані на підвищення результативності й продуктивності освітньої діяльності.
ЕМОЦІЙНИЙ ІНТЕЛЕКТ У ПРОФЕСІЙНІЙ ПІДГОТОВЦІ ЗДОБУВАЧІВ СИСТЕМИ ФОРМАЛЬНОЇ ОСВІТИ УКРАЇНИ
У статті подано обґрунтування актуальності формування емоційного інтелекту (ЕІ) у процесі професійного становлення майбутніх фахівців у системі формальної (університетської) освіти. Відповідно до поставленої мети розкрито сутність феномену «емоційний інтелект», виокремлено структурні компоненти його: когнітивний, емпатійний і діяльнісний, що взяті за основу в проведенні емпіричного дослідження, а також з’ясовано, як здобувачі освіти українських університетів усвідомлюють значення емоційного інтелекту для здійснення професійної діяльності. У ході емпіричного дослідження використано метод опитування (анкетування) в он-лайн форматі з використанням сервісу Google Forms, у ході якого респонденти заповнювали авторський опитувальник «Чому потрібно розвивати емоційний інтелект?». Дослідження тривало впродовж трьох навчальних років (2022–2025), що дало змогу зробити висновки про особливості розвитку емоційного інтелекту в здобувачів освіти з їхньої позиції. Загальна кількість респондентів становила 232 особи. Виявлено, що здобувачі освіти надають певне значення розвитку емоційного інтелекту у власному професійному становленні під час навчання в університеті. На основі якісної інтерпретації експериментальних даних доведено, що майбутні фахівці усвідомлюють значення емоційного інтелекту для ефективного виконання професійних обов’язків та особистісного розвитку. Респонденти підтверджують готовність до розвитку емоційного інтелекту в період навчання у закладі вищої освіти. Отримані результати засвідчили потребу посилення розвитку в здобувачів освіти системи формальної освіти (університетів) діяльнісного компонента в структурі емоційного інтелекту задля забезпечення ефективності їхньої майбутньої професійної діяльності. Перспективи дослідження полягатимуть у впровадженні в ОПП бакалавр спеціальностей «Дошкільна освіта» і «Соціальна робота» вибіркового освітнього компонента «Розвиток емоційного інтелекту в суб’єкт-суб’єктній взаємодії» та визначенні результативності його.
CLIL-ПІДХІД У ВИКЛАДАННІ ІНОЗЕМНОЇ МОВИ СТУДЕНТАМ АГРАРНОГО ПРОФІЛЮ: ДОСВІД І РЕЗУЛЬТАТИ
У статті підвищення ефективності викладання іноземної (англійської) мови студентам аграрного профілю в умовах щораз більших вимог до фахівців у сфері міжнародного агробізнесу. Наголошено, що традиційні методики навчання іноземної мови не забезпечують належного рівня сформованості іншомовної професійної комунікативної компетенції (ІПКК), необхідної для успішного оволодіння фахом в умовах глобалізованого світу. Метою статті є теоретичне обґрунтування та експериментальна перевірка ефективності впровадження CLIL-підходу (Content and Language Integrated Learning) у формуванні ІПКК студентів аграрних спеціальностей. Проаналізовано вітчизняний та зарубіжний досвід застосування CLIL у вищій освіті, розкрито особливості реалізації його в контексті аграрної підготовки, зокрема, в умовах воєнного стану та змішаного навчання. Описано педагогічний експеримент, проведений на базі Миколаївського національного аграрного університету за участю студентів спеціальностей «Агрономія» та «Агроінженерія». У межах експерименту створено навчально-методичне забезпечення з автентичними професійними матеріалами англійською мовою, інтегрованими в освітній процес за принципами CLIL. Визначено критерії оцінки сформованості ІПКК, проведено порівняльний аналіз результатів контрольної та експериментальної груп. Статистично значущі відмінності на користь експериментальної групи підтверджують ефективність підходу до засвоєння аграрної термінології, покращення навичок читання, говоріння та загального рівня володіння мовою. У висновках наголошується на доцільності впровадження CLIL у навчання іноземної мови студентів аграрного профілю як дієвого засобу підготовки конкурентоспроможних фахівців. Позначено перспективи подальших досліджень, зокрема створення цифрових ресурсів та вивчення тривалого впливу підходу на професійну успішність випускників.
ДОСЛІДНИЦЬКА ДІЯЛЬНІСТЬ УЧНІВ НА УРОКАХ ІСТОРІЇ: СТАН, ВИКЛИКИ Й ПЕРСПЕКТИВИ
Статтю присвячено аналізу практики організації дослідницької діяльності в процесі навчання історії в закладах загальної середньої освіти. З метою встановлення фактичного стану використання дослідницького підходу на уроках історії авторами статті було проведено онлайн-опитування вчителів історії, що охопило педагогів із різних регіонів України. Аналіз відповідей вчителів дав підстави стверджувати, що переважна більшість учителів позитивно оцінюють дослідницьку діяльність як засіб підвищення мотивації та пізнавальної самостійності учнів, розвитку їхніх ключових компетентностей. Утім, як свідчать результати анкетування, застосування дослідницького підходу на уроках історії є епізодичним, а педагоги здебільшого фокусують увагу на розвитку аналітичних умінь учнів, водночас розвитку творчих здібностей і соціальних навичок приділяють менше уваги. Дані анкетування дали змогу авторові виділити основні чинники, що ускладнюють упровадження дослідницької діяльності в процес навчання історії: перевантаження навчальних програм фактологічним матеріалом, недостатня кількість годин, брак адаптованих історичних джерел і велика наповнюваність класів, відсутність чітких методичних рекомендацій і критеріїв оцінювання. На думку автора, для вирішення виявлених проблем необхідне впровадження комплексу заходів, детально описаних у рекомендаціях статті. Це включає оптимізацію навчальних програм із виділенням часу на дослідження, розроблення та поширення спеціалізованих методичних матеріалів і цифрових ресурсів, створення прозорих критеріїв оцінювання дослідницьких робіт та організацію відповідної підготовки вчителів. У статті визначено перспективи подальших досліджень, що пов’язані з розробленням методики використання цифрових інструментів/ресурсів під час дослідницької діяльності учнів з історії та критеріїв оцінювання дослідницьких робіт і проєктів.
ЦИФРОВІ ГОРИЗОНТИ ДОШКІЛЛЯ: ОНЛАЙН-ІНСТРУМЕНТИ В ОСВІТНЬОМУ СЕРЕДОВИЩІ В УМОВАХ СУЧАСНИХ ВИКЛИКІВ
Сучасна дошкільна освіта стикається з викликами стрімкої цифровізації, що особливо загострилися в умовах пандемії COVID-19 та повномасштабного вторгнення. Ця стаття присвячена дослідженню потенціалу та особливостей використання онлайн-інструментів у роботі зі здобувачами дошкільної освіти. Вона аналізує вплив цифрових технологій на розвиток дітей раннього віку, розглядаючи як численні переваги, так і можливі ризики їх застосування в освітньому процесі. З одного боку, онлайн-інструменти, такі як відеоплатформи, освітні ігрові додатки та платформи для комунікації з батьками, відкривають нові можливості для індивідуалізації навчання, доступу до різноманітних освітніх ресурсів, підвищення мотивації та розвитку когнітивних навичок (логічного мислення, уваги, пам'яті, дрібної моторики). Вони також забезпечують неперервність освітнього процесу в кризових ситуаціях та сприяють партнерству «сім'я-садок». З іншого боку, існують обґрунтовані побоювання щодо негативного впливу надмірного екранного часу на фізичне (зір, постава, фізична активність) та психічне (концентрація, сон, ризик залежності) здоров'я дітей, а також на їхній соціально-емоційний розвиток через зменшення живої взаємодії. Викликами також є неякісний або невідповідний віку контент, технічні проблеми та низький рівень ІКТ-компетентності у деяких батьків і педагогів. У статті акцентовано, що ефективне та безпечне використання онлайн-інструментів можливе лише за умови опори на психолого-педагогічні засади розвитку дітей, вибору якісного, розвивального та адаптованого до віку контенту, а також активної ролі дорослого (педагога та батьків). Педагоги повинні ретельно відбирати ресурси, інтегрувати їх у цілісний освітній процес, навчати батьків та підвищувати власну ІКТ-компетентність. Батьки ж несуть відповідальність за обмеження екранного часу, контроль за змістом та спільну діяльність з дитиною. На основі аналізу останніх досліджень українських (О.І. Бондарчук, О.М. Демидова, О.В. Когут, Н.В. Гавриш) та зарубіжних (М. Пренскі, С. Лівінгстон, К. Шулер, К. Ворман, Б. Грін, ВООЗ, ЮНІСЕФ) науковців, висвітлено ключові висновки та прогалини. Майбутні перспективи включають розроблення ефективних методик інтеграції ІКТ, створення спеціалізованих українськомовних платформ, лонгітюдні дослідження впливу технологій та системні програми підвищення кваліфікації педагогів і просвітницької роботи з батьками.
ПОТЕНЦІАЛ ОСВІТНЬОГО КРАЄЗНАВСТВА У ФОРМУВАННІ ІСТОРИЧНОЇ ПАМ’ЯТІ СУЧАСНОЇ УКРАЇНСЬКОЇ МОЛОДІ: ДЕЯКІ ПРАКТИЧНІ НАПРЯМИ
У статті викладено авторську рефлексію потенційних можливостей усноісторичних розвідок у контексті осучаснення об’єктно-предметної і методологічної сфери освітнього краєзнавства в руслі викликів доби воєнного стану, спричиненого російською агресією проти України. Мету статті реалізовано в таких завданнях: обґрунтовано доцільність масового (йдеться про шкільну та студентську молодь) цілеспрямованого використання ресурсів проєктної краєзнавчої роботи щодо документування свідчень учасників, самовидців воєнних дій або їх наслідків, що сприятиме створенню новітнього наративу національної історії крізь призму локальних/регіональних даних; аргументовано доцільність спрямувати практичний формат локальних комемораційних заходів на увічнення пам’яті воїнів ЗСУ – колишніх учнів/студентів та учителів/викладачів місцевих навчальних закладів різних рівнів, а також колишніх мешканців міст і сіл (регіонально/локальний рівень); окреслено шляхи використання методу усної історії як джерела активного формування в молоді української національної та громадянської ідентичності, віднесених до основних елементів формування здатності держави протистояти внутрішнім і зовнішнім безпековим загрозам; доведено сенс поєднання методів усної історії та біографістики для створення усноісторичного образу захисника України, громадського активіста – волонтера тощо. Умотивовано, що сьогодні краєзнавча активність має сприяти задоволенню суспільної потреби забезпечення національної єдності на основі організації спільної комеморації, присвяченої учасникам, жертвам і героям трагічних і водночас звитяжних подій спротиву українців воєнній агресії. Комеморативні практики не лише згуртовують членів громади (локальний рівень), а й природно формують спільну історичну пам’ять про події, своїх героїв не лише на локальному, а й на державному рівні.
ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПЕДАГОГІЧНІ УМОВИ ФОРМУВАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ РЕФЛЕКСІЇ МАЙБУТНІХ КЕРІВНИКІВ ХОРЕОГРАФІЧНИХ КОЛЕКТИВІВ
У статті розглянуто проблему формування професійної рефлексії майбутніх керівників хореографічних колективів у процесі фахової підготовки. Проаналізовано сучасні наукові дослідження з проблеми формування кожної з організаційно-педагогічних умов у мистецькій освіті. Обґрунтовано систему з чотирьох взаємопов’язаних організаційно-педагогічних умов: створення рефлексійного освітнього середовища, забезпечення діалогічної взаємодії, активізація тілесно-рухової рефлексії та стимулювання самостійної рефлексійної діяльності. Уточнено визначення професійної рефлексії та тілесно-рухової рефлексії в контексті специфіки хореографічної діяльності. Встановлено, що рефлексійне освітнє середовище становить фундаментальну основу професійного становлення, передбачаючи створення атмосфери креативної свободи, психологічного комфорту та паритетної взаємодії між суб’єктами освітнього процесу. Діалогічну взаємодію розглядаємо як потужний каталізатор рефлексійних процесів через впровадження інтерактивних форм навчання та створення професійних комунікативних платформ. Тілесно-рухову рефлексію представлено як унікальну умову, що враховує специфіку хореографічної діяльності, де тіло є водночас інструментом творчості, матеріалом і засобом виразності. Самостійну рефлексійну діяльність визначено як засіб розвитку суб’єктності майбутнього фахівця через використання інноваційних технологій професійного саморозвитку. Доведено, що комплексна реалізація всіх умов сприяє формуванню здатності до критичного аналізу власної творчої діяльності, усвідомлення професійної ідентичності та безперервного самовдосконалення майбутніх керівників хореографічних колективів.
ПРОБЛЕМНІ АСПЕКТИ ФОРМУВАННЯ ЧИТАЦЬКОЇ ГРАМОТНОСТІ УЧНІВ 5-6-X КЛАСІВ
У статті осмислено сутність поняття читацька грамотність як ключової компетентності здобувачів освіти. Акцентовано на недостатньому рівні сформованості читацької грамотності українських школярів за результатами РІSA-218, які є важливим маркером якості української освіти та готовності учнів/учениць до ефективної самореалізації в сучасному світі. Висвітлено проблемні аспекти формування читацької грамотності. Розглянуто науковий дискурс означеного питання. Визначено особливості формування читацької грамотності учнів/учениць закладів загальної середньої освіти з класами/групами з навчанням мовами національних меншин. Проаналізовано результати онлайн-опитування вчителів мовно-літературних курсів закладів загальної середньої освіти, та зроблено висновки про рівень обізнаності педагогів щодо сутності читацької грамотності, готовності їх до подолання основних викликів у процесі її формування, про якість дидактичного забезпечення формування читацької грамотності. Запропоновано шляхи підвищення ефективності формування читацької грамотності учнів / учениць закладів загальної середньої освіти на уроках літературних курсів.
ОСОБЛИВОСТІ ОЦІНЮВАННЯ НАВЧАЛЬНИХ ДОСЯГНЕНЬ З УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ УЧНІВ НОВОЇ УКРАЇНСЬКОЇ ШКОЛИ
У статті зосереджено увагу на таких функціях оцінювання: навчальній, діагностико-коригувальній, стимулювальній, сприяльній, констатувальній, динаміки, мотивувальній, спонукальній, рефлексійній, регулювальній; особливості оцінювання навчальних досягнень учнів у процесі навчання української мови. Запропоновано чіткі й лаконічні назви чотирьох груп умінь, визначених стандартом як орієнтири для оцінювання: усна взаємодія (1 група), робота з інформацією, текстами (2 група), письмова взаємодія (3 група), мовна практика (4 група). Запропоновано механізми оцінювання навчальних досягнень учнів з української мови на засадах компетентнісного підходу, зокрема в межах тематичних робіт: кожна тематична робота складається з 4 завдань відповідно до кількості передбачених стандартом груп умінь. Завдання краще виконувати на матеріалі тексту або кількох текстів, об’єднаних спільною тематикою. У статті зосереджено увагу на таких функціях оцінювання: навчальній, діагностико-коригувальній, стимулювальній, сприяльній, констатувальній, динаміки, мотивувальній, спонукальній, рефлексійній, регулювальній; особливості оцінювання навчальних досягнень учнів у процесі навчання української мови. Запропоновано чіткі й лаконічні назви чотирьох груп умінь, визначених стандартом як орієнтири для оцінювання: усна взаємодія (1 група), робота з інформацією, текстами (2 група), письмова взаємодія (3 група), мовна практика (4 група). Запропоновано механізми оцінювання навчальних досягнень учнів з української мови на засадах компетентнісного підходу, зокрема в межах тематичних робіт: кожна тематична робота складається з 4 завдань відповідно до кількості передбачених стандартом груп умінь. Завдання краще виконувати на матеріалі тексту або кількох текстів, об’єднаних спільною тематикою. Схарактеризовано особливості самооцінювання, що в статті потлумачено як здатність учня самостійно аналізувати власні навчальні досягнення, визначати рівень засвоєння матеріалу, виявляти помилки та окреслювати шляхи для подальшого розвитку. Виявлено і схарактеризовано такі умови ефективного самооцінювання: наявність чітких критеріїв та орієнтирів, культура зворотного зв’язку, поступове впровадження від простіших до більш докладних форм аналізу власної навчальної діяльності. У контексті реалізації компетентнісного підходу до оцінювання визначено прояви особистісних результатів здобувачів освіти, що дають змогу оцінити психологічний ресурс особистості.