Шановні читачі! Триває набір матеріалів до третього випуску журналу (№ 3, 2026). Матеріали можна подати на сайті, або надіславши файли на електронну адресу журналу upj_ip@ukr.net Пропонуємо ознайомитися з поточним випуском.
Автори, які публікуються у цьому журналі, залишають за собою право на авторство своєї роботи одразу після її публікації, зберігають це право за собою без жодних обмежень, а також передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License CC BY-NC-SA, яка дозволяє іншим особам редагувати, вносити зміни і брати за основу для своїх творів їхній твір некомерційним чином поки автори похідних творів вказують авторів як авторів оригіналу і ліцензують свої твори на тих самих умовах. Дата початку дії авторського права на статтю відповідає даті публікації випуску, до якого її вміщено.
МОНІТОРИНГ ЯКОСТІ БАЗОВОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ В УМОВАХ ВІЙНИ: ШЛЯХИ ПОДОЛАННЯ НАВЧАЛЬНИХ ВТРАТ ТА ПІДТРИМКИ УЧНІВ І ВЧИТЕЛІВ
У статті актуалізовано проблему діагностики та подолання навчальних втрат здобувачів базової середньої освіти в умовах воєнного часу. Розкрито роль моніторингових досліджень як інструменту здобуття емпіричних даних для комплексної оцінки сучасного стану базової середньої освіти в Україні. Презентовано вибіркові результати масштабного моніторингу навчання здобувачів базової середньої освіти в умовах воєнного часу, проведеного вченими Інституту педагогіки НАПН України. На основі аналізу та інтерпретації об’єктивних характеристик освітнього процесу та самооцінювання його суб’єктів визначено орієнтири розвитку базової середньої освіти у контексті підвищення її якості та мінімізації навчальних втрат. Експлікацію експериментальних даних моніторингового опитування забезпечено конкретною вибіркою, кількісним і якісними аналізом та в рисунках. Класифіковано основні труднощі та навчальні втрати на базовому рівні загальної середньої освіти, окреслено перспективні шляхи їх вирішення та механізми підтримки учнів і педагогів, потенціал науково-методичних розробок Інституту педагогіки НАПН України у цьому процесі.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
КРЕАТИВНИЙ АСПЕКТ ТРАНСФОРМАЦІЇ УПРАВЛІНСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДУ ОСВІТИ В КОНТЕКСТІ ГУМАНІТАРНОЇ ПАРАДИГМИ СУСПІЛЬСТВА 5.0
У статті підкреслено, що в сучасних умовах надзвичайно актуалізується аналіз реалій освітньої системи України, що зумовлює звернення наукової спільноти до питань трансформації освіти. Відтак, визначено, що важливою постає проблема ролі креативності як ключової компетентності та інтегрального результату якості управлінського процесу в освітній сфері. Звернення до теорії «Суспільства 5.0» та її складового концепту «Освіта 5.0» базувалося на потребі у визначенні змісту та напрямів трансформаційних процесів в освіті України. Логіка наукового аналізу небезпідставно зумовила розгляд найбільш сучасних, можливо, надмірно «революційних», прогнозів щодо траєкторій майбутнього розвитку освіти. На підставі проведеного дослідження визначено авторське бачення сутності управлінської діяльності в «Освіті 5.0» та її ключові ознаки. У статті акцентовано увагу на необхідності переосмислення урядом країни, громадськістю, педагогічною спільнотою змісту та моделі трансформації освіти, механізмів управління трансформаційними процесами, вироблення чіткого бачення напрямів розвитку управлінської діяльності в контексті вимог Суспільства 5.0, що враховуватиме як реальні можливості вітчизняної економіки, так і світові тренди розвитку та глобальні виклики.
ОСВІТНЯ РЕФОРМА: ПАРАДИГМАЛЬНА ЕВОЛЮЦІЯ КОНЦЕПТУАЛЬНИХ ЗАСАД В УМОВАХ ГЕОПОЛІТИЧНИХ ВПЛИВІВ
Метою статті є аналіз еволюції цільових орієнтирів, ідейних засад та моделей реформування освіти під впливом викликів світового розвитку. Констатовано актуальність осмислення концептуального підґрунтя реформ в освіті в умовах невизначеності та крихкості, що їх спричиняє російсько-українська війна. Для досягнення мети застосовано комплекс наукових методів, що охоплює загальнонаукові (аналіз, синтез, індукція, дедукція, узагальнення) та спеціальні (історико-компаративний аналіз, дискурс-аналіз, системний аналіз), які в синергії забезпечили обґрунтованість отриманих наукових результатів. Освітня реформа в дослідженні трактується як зміна державної освіти з позиції освітньої теорії та практики. Ключовими характеристиками реформ в освіті визначено державний масштаб, системність і цілісність, наукову обґрунтованість, практичну спрямованість. Розглянуто історичну динаміку концептуальних засад освітньої реформи, починаючи з доглобалізаційного періоду, коли реформи характеризувалися національно-центричною логікою змін та лінійністю реформаторських процесів, до глобалізаційного, позначеного зростанням ролі наднаціональних інституцій і формуванням глобальних освітніх стратегій. Сучасність у форматі моделей світу VUCA та BANI характеризується трансформацією від статичної знаннєво орієнтованої моделі «освіта на все життя» до динамічної компетентнісної моделі «освіта впродовж життя», де ключовими стають здатність до самонавчання, адаптивність і резильєнтність. Зроблено висновок, що зміна геополітичного контексту трансформує ідеологічні засади реформ, що проявляється у переході від кількісних показників розвитку освіти (охоплення, подовження тривалості навчання) до якісних і функціональних характеристик, пов’язаних із формуванням життєвих компетентностей. Ідеться про ускладнювальний характер еволюції реформ: від локальних і лінійних змін до багатовимірної, глобально детермінованої системи реформ, орієнтованої на проактивність та антикрихкість.
ВПЛИВ РЕЗУЛЬТАТІВ МОНІТОРИНГІВ ЯКОСТІ ОСВІТИ НА ПРОФЕСІЙНИЙ РОЗВИТОК ВЧИТЕЛІВ: СВІТОВІ ПРАКТИКИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ ДЛЯ УКРАЇНИ
У статті проаналізовано особливості впливу результатів міжнародних і національних моніторингових досліджень якості освіти на професійний розвиток учителів у світовому та українському контекстах. Розкрито сучасні практики використання освітніх даних у педагогічній практиці та освітній політиці. Обґрунтовано, що упродовж останніх десятиліть моніторингові дослідження (зокрема TALIS, PISA, TIMSS, PIRLS) з інструменту оцінювання та підзвітності освітніх систем поступово трансформувалися у потужний ресурс безперервного професійного вдосконалення педагогів. Визначено два ключові напрями використання результатів моніторингів якості освіти: як джерела інформації для виявлення професійних потреб учителів та як інструменту безпосереднього вдосконалення педагогічної практики на основі аналізу навчальних досягнень учнів і освітнього середовища. Огляд зарубіжних досліджень використання даних моніторингів якості освіти для формування освітньої політики, що ґрунтується на доказах (evidence-based policy), і розвитку культури роботи з даними (data culture) у закладах освіти засвідчив, що ефективність впливу результатів оцінювань на зміни педагогічної діяльності залежить від рівня сформованості у вчителів навичок роботи з даними (data literacy), наявності професійних навчальних спільнот (professional leaning communiries) та організаційної підтримки з боку освітніх інституцій. Обґрунтовано, що колективне використання даних сприяє формуванню рефлексивної педагогічної практики, розвитку дослідницьких і аналітичних компетентностей учителя, а також підвищенню результатів навчання учнів. Окреслено ключові зміни в сучасних моделях професійного розвитку вчителів, що зумовлені впровадженням підходів data-driven та capacity building, які передбачають індивідуалізацію професійного зростання, посилення автономії педагога та його здатності до прийняття обґрунтованих рішень. Наголошено на відсутності систематизованих методичних і практикоорієнтованих вітчизняних розробок, орієнтованих на впровадження результатів моніторингових досліджень у практику підвищення кваліфікації педагогів, та визначено перспективи для України.
БЛАГОПОЛУЧЧЯ ВЧИТЕЛЯ ЯК СКЛАДНИК ПЕДАГОГІЧНОЇ СТІЙКОСТІ В УМОВАХ ВІЙНИ: ДОКАЗОВО ОБҐРУНТОВАНІ ПІДХОДИ В УКРАЇНІ
Повномасштабна війна в Україні глибоко вплинула на систему освіти, що призвело до значних змін в організації та здійсненні процесу навчання та викладання. Регулярні перерви, спричинені сигналами повітряної тривоги, переміщенням до бомбосховищ та відключенням електроенергії, призвели до втрати навчального часу й ускладнили підтримку якості викладання у всіх формах освіти. За таких умов від вчителів вимагається високий рівень педагогічної адаптивності для забезпечення безперервності навчання та ефективної взаємодії з учнями. Водночас збільшення професійного навантаження, обмеженість ресурсів та тривалі кризові умови негативно впливають на самопочуття вчителів, яке є важливою педагогічною умовою для підтримання ефективності навчання. Погіршення самопочуття підриває здатність вчителів планувати, проводити та адаптувати навчання, послаблює педагогічну комунікацію та, зрештою, впливає на академічну активність учнів і результати навчання. За таких умов питання збереження педагогічної стійкості стає особливо актуальним, оскільки стосується не тільки організаційної стабільності, а й збереження ефективних педагогічних практик, професійної залученості вчителів та безперервності педагогічної взаємодії. Благополуччя вчителів у цьому контексті слід розглядати не як індивідуальну характеристику, а як системний педагогічний ресурс, що підтримує функціонування освітніх закладів у кризових ситуаціях. Ця стаття має на меті концептуалізувати педагогічну стійкість як здатність освітньої системи підтримувати якість і безперервність навчання в умовах кризи, а також обґрунтувати благополуччя вчителів як один із її ключових компонентів. На основі теоретичного аналізу педагогічної та психологічної літератури, а також порівняльного аналізу наукових підходів дослідження систематизує науково обґрунтовані освітні практики, спрямовані на підтримку вчителів та підвищення стійкості освітнього процесу в Україні в умовах війни.
ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНІ УМОВИ ФОРМУВАННЯ ПЕДАГОГІЧНОЇ МАЙСТЕРНОСТІ СТУДЕНТІВ УНІВЕРСИТЕТУ В СИТУАЦІЯХ ОСВІТНЬОЇ НЕВИЗНАЧЕНОСТІ
У статті подається аналіз психолого-педагогічних умов формування педагогічної майстерності здобувачів вищої освіти в ситуаціях освітньої невизначеності. Освітня невизначеність, нестабільність вимог, компетентність педагогічних працівників, якість прийняття рішень – усе потребує якісного, професійного освітнього менеджменту, стратегічного мислення, лідерства й системного підходу. Відповідно зростають вимоги до педагогічної майстерності студентів університету як інтегральної професійної якості, як синергії щодо їх компетентності, здатності вирішення непростої фахової місії. Актуалізується потреба в науковому обґрунтуванні психолого-педагогічних засад формування педагогічної майстерності студентів в умовах освітньої невизначеності, тому як знижується потенціал їх розвитку як цілісної особистісно-професійної якості. Обґрунтовано авторське бачення педагогічної майстерності як динамічного процесу самоконструювання професійних дій за умови відсутності готових нормативних рішень. Акцентовано увагу на синергії емоційної саморегуляції, рефлексивної активності, педагогічної імпровізації як внутрішньому механізмі професійного становлення майбутнього вчителя. Зазначено, що його педагогічна майстерність залежить від компетентності й майстерності викладача та психолого-педагогічних умов й освітнього середовища університету. Уточнено, що педагогічна майстерність студента інтерпретується не як набуття компетентностей, а як інтегративний психолого-педагогічний феномен, що виникає у відповідь на освітню невизначеність. Запропоновано оригінальні освітні ситуації, у яких невизначеність набуває статусу розвивального ресурсу. Доведено, що за відповідних психолого-педагогічних умов університетське середовище трансформується у простір автономного педагогічного вибору та відповідальності.
ЗМІСТОВІ ТА ПРОЦЕДУРНІ АСПЕКТИ ФУНДАМЕНТАЛІЗАЦІЇ БІОЛОГІЧНОЇ ОСВІТИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ НА ЗАСАДАХ СТАЛОГО РОЗВИТКУ
У статті досліджено сучасні тенденції фундаменталізації біологічної освіти у контексті підготовки майбутніх учителів біології. На прикладі Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка продемонстровано, що фундаменталізація передбачає синергетичний підхід, який інтегрує різні сутнісні компоненти. До них належать: забезпечення системних, базових та інваріантних біологічних знань; активне залучення науково-педагогічних працівників і студентів до дослідницької діяльності; розвиток м’яких навичок здобувачів освіти; володіння англійською мовою для професійного спілкування; сформованість компетентностей у сфері сучасних інформаційно-комунікаційних технологій та їх застосування в освітньому процесі; упровадження індивідуалізованих освітніх траєкторій; а також глибоке розуміння освіти для сталого розвитку. Фундаменталізація біологічної освіти підвищує якість предметної підготовки в межах освітньо-професійної програми підготовки майбутніх учителів біології, формуючи важливий складник їхньої загальної педагогічної компетентності.
ПРАКТИКИ ВИКОРИСТАННЯ ГЕНЕРАТИВНОГО ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В ЗАКЛАДАХ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ ЄВРОПЕЙСЬКИХ КРАЇН
У статті узагальнено європейські практики використання генеративного штучного інтелекту (ГШІ) у закладах загальної середньої освіти (ЗЗСО) на основі порівняльного аналізу національних рекомендацій і локальних шкільних політик п’яти країн ЄС (Австрія, Німеччина, Італія, Португалія, Франція). Виявлено спільні підходи до регулювання застосування ГШІ на макрорівні (державні рамки), мезорівні (шкільні регламенти) та мікрорівні (використання вчителем при розробленні сценаріїв уроків і завдання до уроків). Застосовано контент-аналіз документів освітніх відомств і сайтів десяти ЗЗСО з оприлюдненими регламентами щодо використання ГШІ, порівняльний аналіз завдань до уроків у галузях мови й літератури, суспільствознавства та природознавства для 5–9-х і 10–11/12-х класів. З’ясовано, що на макрорівні ГШІ розглядається як інструмент підтримки планування уроків, диференціації, створення дидактичних матеріалів і формувального оцінювання, а його використання супроводжується вимогами захисту персональних даних, вікової відповідності та академічної доброчесності. Визначено, що на мезорівні найбільша увага приділяється правилам прозорості (декларування ГШІ-допомоги, фіксація чернеток), обмеженням під час контрольних і підсумкових робіт, вимогам фактчекінгу та посилань на джерела. Продемонстровано, що на мікрорівні завдання до уроків з використанням ГШІ спрямовані на генерування варіантів (ідеї, запитання, плани), перевірку та виявлення помилок, добір контраргументів, пояснення тем «на різних рівнях складності» й розвиток критичного мислення. Наведено приклади завдань у ЗЗСО, в яких оцінюється саме процес: усний захист, рефлексія учня, порівняння відповідей моделі з підручником і додатковими джерелами. Результати дослідження можуть бути використані для актуалізації національної нормативної бази та оновлення локальних політик українських ЗЗСО щодо безпечного й педагогічно доцільного застосування ГШІ. Перспективи подальших розвідок пов’язано з емпіричною перевіркою ефективності сценаріїв уроків з використанням ГШІ та розробленням індикаторів процесного оцінювання.
ЗАСТОСУВАННЯ ТЕХНОЛОГІЙ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ У КВАЛІФІКАЦІЙНИХ РОБОТАХ СТУДЕНТІВ МАТЕМАТИЧНИХ СПЕЦІАЛЬНОСТЕЙ: ПЕРЕВАГИ, ВИКЛИКИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ
У статті представлено комплексний аналітичний огляд сучасних можливостей та викликів використання штучного інтелекту (ШІ) студентами при підготовці кваліфікаційних робіт зі спеціальності «Математика». Здійснено систематизацію основних напрямів застосування ШІ в математичних дослідженнях, серед яких: автоматичне доведення теорем за допомогою систем Lean, Coq та Isabelle; генерація тексту, пояснень і програмного коду мовними моделями, зокрема ChatGPT та Copilot; аналіз числових даних і моделювання із застосуванням Wolfram Alpha та Python; розв’язування символічних обчислень за допомогою Maple, Maxima, Mathematica; створення графіків, геометричних побудов та ілюстрацій за допомогою GeoGebra з AI-доповненнями та генеративних моделей зображень. Окреслено ключові переваги використання ШІ у підготовці кваліфікаційних робіт: підвищення продуктивності студентів, економія часу під час виконання рутинних обчислень, доступ до експертних знань та персоналізованої підтримки в навчанні, поліпшення якості наукового тексту, точності розрахунків та презентаційності результатів, а також розширення меж дослідницької діяльності студентів, що сприяє підготовці публікацій. Водночас дослідження виявило низку значних ризиків та етичних викликів, зокрема: загрозу академічній доброчесності через можливість використання AI-генерованих текстів без належного цитування; зниження рівня розвитку критичного та логічного мислення студентів у разі надмірної опори на ШІ; потенційні помилки та «галюцинації» AI-моделей, які можуть призвести до некоректних наукових результатів; формування залежності від технологій та питання захисту конфіденційних даних під час роботи з хмарними сервісами. У висновках статті визначено перспективи подальших досліджень, зокрема розроблення методичних рекомендацій щодо етичного та ефективного використання ШІ в математичній освіті, вивчення впливу ШІ на формування професійних компетентностей студентів і оптимізацію співпраці AI-асистентів із традиційними педагогічними методами.
ЗМІНИ ДО ПІДХОДІВ ТА СТВОРЕННЯ ЗАВДАНЬ ДЛЯ ОЦІНЮВАННЯ ЗДОБУВАЧІВ У ВИЩІЙ ШКОЛІ В ЕПОХУ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
Швидкий розвиток генеративного штучного інтелекту зумовлює фундаментальну зміну парадигми оцінювання в освітньому процесі. Це ставить під сумнів обґрунтованість та об'єктивність традиційних методів перевірки знань. У цьому дослідженні проаналізовано адаптацію класичної методології зворотного проєктування Г. Віггінса та Д. МакТайга як стратегічного інструменту переосмислення академічних дисциплін у відповідь на виклики цифровізації. Обґрунтовано доцільність переходу від контент-орієнтованого викладання до результатоцентрованого проєктування, що базується на пріоритетності формування «тривалих розумінь» і складних компетентностей, які неможливо імітувати за допомогою репродуктивних знань чи алгоритмічних відповідей. Особливу увагу приділено синергії розуміння та самопізнання (пояснення, інтерпретації, застосування, перспективи, емпатії) в системі управління знаннями. Це дає змогу відокремити людський інтелект від когнітивних патернів великих мовних моделей. Виокремлено три інноваційні стратегії оцінювання: впровадження «східчастих» чи поетапних завдань для візуалізації архітектури мислення; використання автентичного оцінювання в реальних професійних сценаріях; концепцію розширеного чи доповненого оцінювання, де штучний інтелект виступає керованим когнітивним партнером. На основі порівняльного аналізу міжнародних практик та останніх Рекомендацій Міністерства освіти і науки України (2025) запропоновано практики переходу до методів «захисту логіки», симуляційного навчання та оцінювання процесу замість результату (на прикладах зі STEM-дисциплін, гуманітарних наук, медицини та права). Необхідність відмови від концепції «карального виявлення» на користь стратегії «прозорого використання» технологій є критично важливою. Запропоновано підхід ЗСУВ до переформатування завдань. Успішна адаптація вищої освіти залежить від формування нової культури академічної доброчесності, де ШІ-грамотність стає невід’ємною частиною професійної підготовки викладачів та здобувачів. Педагогічний дизайн має фокусуватися на розвитку критичного мислення, здатності до верифікації інформації та етичного використання інноваційних інструментів.
ШТУЧНИЙ ІНТЕЛЕКТ У ГЕНЕРАЦІЇ КОРИСТУВАЦЬКОГО МЕДІАКОНТЕНТУ: ЕФЕКТИВНИЙ ІНСТРУМЕНТ ДЛЯ ФОРМУВАННЯ УКРАЇНСЬКОМОВНОЇ ПРОФЕСІЙНО- КОМУНІКАЦІЙНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ ТЕХНІЧНИХ СПЕЦІАЛЬНОСТЕЙ
У статті досліджено актуальну проблему використання штучного інтелекту (ШІ) у створенні користувацького медіаконтенту як інноваційного методу формування українськомовної професійно-комунікативної компетентності майбутніх фахівців технічних спеціальностей. Проаналізовано можливості сучасних ШІ-інструментів, зокрема генераторів тексту, синтезаторів голосу та генераторів відео, у контексті вивчення дисципліни «Ділова українська мова». Наголошено, що ШІ сприяє персоналізації освітнього процесу, автоматизації створення навчальних матеріалів і підвищенню ефективності засвоєння знань студентами. На основі практичних прикладів продемонстровано, як ШІ допомагає інтегрувати комунікативні, технічні та творчі навички студентів шляхом створення текстових сценаріїв, аудіо- та відеоматеріалів. Теоретична цінність роботи полягає в поглибленні розуміння ролі ШІ в професійно-мовленнєвій підготовці, а практична – у розробленні рекомендацій для викладачів щодо інтеграції ШІ-інструментів в освітній процес. Результати мають прикладне значення для викладачів вищої освіти, розробників освітніх програм та студентів, які прагнуть створювати інноваційні навчальні матеріали. Перспективи подальших досліджень пов’язані з емпіричною оцінкою ефективності ШІ у формуванні професійних компетентностей.
ДОСЛІДЖЕННЯ МОТИВАЦІЇ ДО УСПІХУ У ШКОЛЯРІВ ПРИ ВИВЧЕННІ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ ІЗ ЗАСТОСУВАННЯМ НАВЧАЛЬНИХ ЗАСОБІВ НА ОСНОВІ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
Прогресивні освітні технології XXI ст. є важливим педагогічним засобом набуття та формування нових знань і компетенцій у школярів. Незважаючи на виклики сьогодення і воєнний стан в Україні, правильне використання інформаційних технологій та штучного інтелекту в шкільній освіті є досить актуальним, оскільки стимулює у школярів мотивацію до вивчення матеріалу, сприяє активізації пам’яті й мислення, активізує набуті навички, що обов’язково будуть необхідними в майбутньому. У статті представлено дані власного дослідження підвищення мотивації учнів до навчання при використанні засобів штучного інтелекту на уроках англійської мови. Результати наведеного матеріалу свідчать, що застосування новітніх методик, у т. ч. із використанням такого інструменту, як ChatGPT, а саме онлайн-карток Quizlet, застосування штучного інтелекту для генерування в електронному форматі зовнішності видатних осіб, міст, країн чи виконання для інших завдань, створення сценаріїв та ідей для відеоматеріалів є необхідними інструментами сучасного викладання і демонструють свою ефективність в навчальному процесі. Проте це потребує створення оптимальних умов та виконання певних технологічних завдань у сучасній школі, наприклад, обладнання навчальних класів для школярів сучасною інтерактивною панеллю, що дає змогу використовувати новітні інформаційні технології та штучний інтелект для навчання. Висвітлений досвід викладання матеріалу з використанням інформаційних технологій, довів, шо школярі істотно підвищили свої знання, набули нових компетенцій та продемонстрували більшу активність на уроках і зацікавленість процесом навчання. А наведений конкретний приклад використання сучасних засобів штучного інтелекту може бути використаний і в інших закладах освіти.
КУРС ІСТОРІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ОСВІТИ ЯК НЕВИЧЕРПНИЙ ПОТЕНЦІАЛ ФОРМУВАННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ / ІСТОРИЧНОЇ ПАМ’ЯТІ В МАЙБУТНІХ ОСВІТЯН
У статті викладено авторську рефлексію потенційного ресурсу освітнього компонента історії національної освіти для посилення формування національної пам’яті та національного самоусвідомлення у здобувачів освіти другого і третього рівнів насамперед педагогічної освіти у річищі викликів доби воєнного стану, спричиненого повномасштабною російською агресією проти України. Мета статті – базуючись на викликах, потребах сьогодення та на сучасній державній політиці історичної пам’яті України довести доцільність уведення обов’язкового викладання студентам педагогічних спеціальностей освітнього компонента історії національної освіти як дієвого чинника продовження формування національної історичної пам’яті. Методологія дослідження порушених питань ґрунтується на джерельному пошуку та ретроспективному аналізі документальних та інтерпретаційних текстів, у яких розкриваються підходи до розуміння офіційною владою та дослідниками понять, зазначених у назві й меті статті, що сукупно репрезентують сучасний дискурс у галузі експлікації історичної пам’яті та засобів її формування. Текстовий аналіз також здійснювався в руслі герменевтичного підходу до витлумачення дібраних текстів, що передбачає смисловий аналіз мовних форм і конструктів. Аргументовано, що повномасштабне вторгнення сусіда-агресора на терени Української держави актуалізувало проблему захисту історико-культурної спадщини нашого народу, зокрема національної пам’яті в галузі освіти, особливо рідної мови. Кожен майбутній освітянин, а не лише фаховий історик, має набути компетентності у збереженні й захисті історичної пам’яті, яка має ідентифікаційне, світоглядне, патріотично орієнтоване призначення. Розкрито потенційні можливості освітнього компонента історії національної освіти, де акцент зроблено на історії боротьби українців за рідномовну просвіту, на значущості висвітлення ролі закордонних українців в обороні рідного слова і традицій, що втілює ідею української соборності, а також на важливості осягнення майбутніми освітянами сучасного законодавчого складника державної політики національної пам’яті Українського народу.
ТРАНСФОРМАЦІЯ ПІДСУМКОВОГО ОЦІНЮВАННЯ ДЛЯ ЗМЕНШЕННЯ ТРИВОГИ З МАТЕМАТИКИ ТА ФОРМУВАННЯ СТІЙКОСТІ УЧНІВ
У сучасній освітній парадигмі підсумкове оцінювання часто сприймається як «педагогічний вердикт», що посилює математичну тривожність і блокує когнітивний прогрес учнів. У цій статті запропоновано переосмислення ролі підсумкового оцінювання, демонструючи, як традиційні підсумкові роботи можуть стати потужними інструментами формування математичної стійкості та метакогніції. На основі результатів річного педагогічного експерименту за участю 72 учнів 10–12 років автори демонструють, що відтермінування виставлення оцінок на користь якісного зворотного зв'язку дає змогу учням вийти з «червоної зони» паніки і залишатися в «зоні зростання» навіть під час написання підсумкової роботи. Використання авторських інструментів (таблиця зворотного зв'язку та коригувальний лист) сприяло якісному стрибку в розвитку саморегуляції: 80 % респондентів навчилися систематично аналізувати власні помилки. У статті розкрито глибинний психологічний механізм впливу оцінювання на мотивацію: встановлено, що повідомлення оцінки стає «кінцевою точкою» для 40% учнів, тоді як якісні коментарі без числового еквівалента стимулюють внутрішню реакцію. Емпірично підтверджено, що 60 % учнів стали емоційно стабільнішими, а 71 % сформували «розум, орієнтований на розвиток», надаючи пріоритет розумінню матеріалу над формальним підвищенням оцінок. Ця робота має вирішальне значення для освітян і дослідників, які прагнуть гуманізувати систему оцінювання.
ЦИФРОВІЗАЦІЯ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ ЗАСОБАМИ ХМАРНИХ ТЕХНОЛОГІЙ
У статті розглянуто процес цифровізації освітнього середовища на основі використання хмарних технологій, які сьогодні є одним із ключових чинників модернізації освіти. Підкреслено, що впровадження цифрових інструментів дає змогу створити гнучке, інтерактивне та безпечне освітнє середовище, орієнтоване на потреби викладачів і здобувачів освіти. У статті проаналізовано можливості використання хмарних сервісів у навчальному процесі, зокрема таких платформ, як Google Workspace for Education, Microsoft 365 Education, Zoom, Moodle та Canva for Education. Аналіз проведено за низкою критеріїв: функціональні можливості платформ, доступність для користувачів, можливості організації дистанційного та змішаного навчання, інструменти для комунікації і спільної роботи, а також можливості контролю й оцінювання результатів навчання. Встановлено, що використання хмарних технологій сприяє підвищенню ефективності організації освітнього процесу, забезпечує постійний доступ до навчальних матеріалів, полегшує комунікацію між учасниками освітнього процесу та створює умови для розвитку цифрової компетентності здобувачів освіти. Окрему увагу приділено ролі викладача в цифровому освітньому середовищі, який виступає не лише як джерело знань, а і як координатор та фасилітатор навчального процесу. Підкреслено необхідність підвищення цифрової компетентності педагогічних працівників для ефективного використання сучасних освітніх технологій. У результаті дослідження визначено основні переваги та обмеження використання хмарних сервісів у навчальному, окреслено перспективи їхнього подальшого впровадження у систему освіти.
ПРАКТИЧНІ ЗАНЯТТЯ НА УРОКАХ ІСТОРІЇ УКРАЇНИ ЯК ВАЖЛИВИЙ ЧИННИК ФОРМУВАННЯ КРИТИЧНОГО МИСЛЕННЯ СТАРШОКЛАСНИКІВ
Організація сучасного навчального процесу потребує змін методів, засобів і підходів, спрямованих на розвиток активної пізнавальної діяльності школярів на уроках історії. У статті розкрито особливості використання практичних занять з історії України в старшій школі як ефективного чинника формування критичного мислення учнів. Метою дослідження є аналіз практичного досвіду щодо розвитку критичного мислення старшокласників у процесі виконання практичних робіт на уроках історії України. Для досягнення мети охарактеризовано апробовані методи навчання, що сприяють підвищенню ефективності розвитку аналітичної діяльності учнів. Проаналізовано формування навичок критичного мислення під час навчання учнів старшої школи за компетентнісним підходом. Охарактеризовано сутність практичного заняття, елементами якого є розв’язування пізнавальних задач, поглиблення вміння працювати з різними видами джерел та презентація результатів власної творчої діяльності. Вдосконалено методичні й практичні прийоми організації та проведення практичних занять на уроках історії України. Окрему увагу приділено висвітленню авторського підходу до проведення практичних занять з історії України на основі технології розвитку критичного мислення. Констатовано, що використання проблемних завдань під час проведення практичних занять на уроках історії України важливе для формування критичного мислення та активізації пізнавальної діяльності учнів. Результатом сформованості навчальних умінь учнів має бути не тільки засвоєння знань (понять, фактів, імен, зв’язків), а й формування ключових і предметних компетентностей. Такий підхід сприятиме розвитку навичок критичного мислення старшокласників, їхньої самостійної діяльності, творчого розв’язання пізнавальних задач, усвідомлення сенсу вивченого та використання набутих знань і навичок у конкретних життєвих ситуаціях.
ЗАРУБІЖНИЙ ТА УКРАЇНСЬКИЙ ДОСВІД УПРОВАДЖЕННЯ STEM-ОСВІТИ В СИСТЕМІ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ
У статті здійснено комплексний аналіз зарубіжного та українського досвіду впровадження STEM-освіти в системі загальної середньої освіти в контексті сучасних освітніх трансформацій і стратегічних пріоритетів розвитку людського капіталу. Актуалізовано роль STEM-освіти як чинника підвищення конкурентоспроможності економіки, інноваційного потенціалу суспільства та національної безпеки держави. Проаналізовано ключові міжнародні документи, аналітичні звіти і наукові публікації, що відображають тенденції розвитку STEM-освіти в країнах Європи, Азії та США. Схарактеризовано регіональні моделі реалізації STEM-освіти (європейську, азійську, американську), виокремлено їхні дидактичні особливості, організаційні форми та технологічні пріоритети. Проведено порівняльний аналіз STEM-освіти в Азійсько-Тихоокеанському і Європейському регіонах, визначено домінуючі типи навчання, ключові чинники та перспективи розвитку. Висвітлено національний контекст упровадження STEM-освіти в Україні, зокрема нормативно-правові засади, науково-методичний супровід Національної академії педагогічних наук України, а також інноваційні практики реалізації STEM як окремого міжгалузевого інтегрованого курсу, інтеграції STEM-модулів у навчальні предмети та застосування STEM- підходу як педагогічної стратегії. Обґрунтовано дидактичні умови ефективної реалізації STEM-освіти: рівні інтеграції змісту, організаційні форми та методи навчання, орієнтовані на дослідження й інженерне проєктування. Зроблено висновок, що впровадження STEM-освіти в системі загальної середньої освіти України потребує адаптації найкращих світових практик з урахуванням національних освітніх традицій, ресурсних можливостей і цілей загальної середньої освіти. Окреслено перспективи подальших досліджень, пов’язані з оцінюванням ефективності різних моделей STEM-освіти та їхнього впливу на освітні результати й професійне самовизначення учнів.
РОЛЬ ПРИРОДНИЧОГО ТА ІНЖЕНЕРНОГО СКЛАДНИКІВ У STEM-ОСВІТІ
У статті досліджено теоретичні та практичні засади реалізації STEM-освіти в академічних ліцеях України. Проаналізовано проблему інтеграції природничих наук (Science) та інженерного складника (Engineering) з розглядом інженерного дизайну як діяльнісного «ядра», що надає функціонального значення теоретичним знанням. У роботі проведено порівняльний аналіз наукового методу та інженерного дизайну, а також запропоновано модель їхнього поєднання в межах навчальних проєктів. Описано результати експериментального дослідження, проведеного на базі 10-х класів (n = 200), присвяченого вивченню теми «Сила тертя». Дані експерименту підтвердили, що поєднання дослідницької діяльності з інженерним прототипуванням статистично значущо підвищує рівень засвоєння матеріалу, особливо у категоріях «розуміння» (88 % в експериментальній групі проти 65 % у контрольній) та «застосування» (79 % проти 45 %). Сформульовано методичні рекомендації щодо організації освітнього процесу в 10–10х2 класах, які узгоджуються з вимогами нового Державного стандарту профільної середньої освіти.
МЕТОДИКА ВИМІРЮВАННЯ САМОЕФЕКТИВНОСТІ ЗДОБУВАЧА-МУЗИКАНТА У ЗАКЛАДІ ВИЩОЇ ОСВІТИ: ОГЛЯД СВІТОВОЇ ЛІТЕРАТУРИ ТА АДАПТАЦІЯ УКРАЇНСЬКОЮ МОВОЮ
Мета дослідження. Метою є огляд наукової літератури з валідизації шкали загальної музичної самоефективності Л. Річі та А. Вільямона, а також адаптація шкали самоефективності музичного виконання М. Зеленака українською мовою. Методологія. Застосовано комплексний підхід, що об’єднує загальнонаукові методи аналізу та узагальнення, систематизації та порівняння, а також методи адаптації шкали самоефективності музичного виконання М. Зеленака українською мовою та часткової модифікації її структури. Наукова новизна. Вперше представлено адаптацію українською мовою методики вимірювання самоефективності здобувачів-музикантів, а також надано її структурну модифікацію. Висновки. Оскільки в оригінальній методиці М. Зеленака використовується непропорційна кількість запитань із різних факторів самоефективності, що може порушити збалансованість їхньої ваги, ми залишили в методиці вимірювання самоефективності по п’ять запитань за кожним фактором. За фактором «Досвід успішних виступів» ми скоротили список запитань з восьми до п’яти. Було усунуто надмірні запитання, адже пункти про «складну» та «просту» музику є суб’єктивними та їх видалення не зменшує інформативності, оскільки факт успішного виступу вже передбачає роботу з матеріалом певної складності. Усунуто запитання про «подолання викликів через наполегливу працю», який фактично дублює зміст пункту про «використання репетицій для підготовки». За фактором «Соціальна підтримка» ми усунули з опитувальника М. Зеленака запитання «Я виправдав/ла або перевершив/ла очікування інших людей щодо того, яким повинен бути хороший музикант мого віку», адже поняття «хороший музикант певного віку» є неконкретним та може бути наповненим дуже різним змістом залежно від вподобань конкретної людини. Крім того, питання про «очікування інших» вимірює скоріше соціальний конформізм, ніж особисту впевненість у виконавчій майстерності. Зроблено висновок, що для підвищення самоефективності здобувачів-музикантів педагоги мають розглянути можливість залучення здобувачів до активностей, які корелюють з чотирма факторами самоефективності за А. Бандурою.